#OnePiece #One_Piece #ВанПіс #ОдинКусок
#N #B #Міні #може_колись_буде_максі #ВПроцесіНаписання #Попаданці #Ісекай #ЗгадуванняСамогубства #Пригоди #Драма #ЕлементиГету #ЕлементиПсихології #ВідхиленняВідКанону #НецензурнаЛексика #ЕлементиАнгсту
![Пляшка смородинового сидру, вейп на столі та два яблука](https://static.wixstatic.com/media/41d232_e3192eb9767b4c90a91476a52d20213d~mv2.png/v1/fill/w_980,h_980,al_c,q_90,usm_0.66_1.00_0.01,enc_auto/41d232_e3192eb9767b4c90a91476a52d20213d~mv2.png)
Ґоїнг Мері тихо линула по воді. Хвилі розміреним плеском розбивалися об її дерев'яні боки, облизували борт і розпадалися в шлейф. Нічний бриз тиснув на єдине не прибране на ніч вітрило, рівномірно натягуючи полотно. Прекрасна безхмарна ніч на Гранд Лайні.
Не було шуму. Не було спалахів світла.
Просто на палубі виникла фігурка. Сиділа людина навіть не здригнулася, лише зручніше облокотилася на завиток фальшборту і видихнула клуб пари. Їй було в достатній мірі все одно, де сидіти.
Людина зробила ще один ковток і скляна пляшка сидру з тихим стуком торкнулася білої дошки.
— Не те, щоб це щось мене змінювало, світе, — пробурмотала вона і зробила ще одну затяжку вейпа.
Але навіть такий ледь чутний голос не залишився непоміченим.
Санджі, залишений сьогодні на вахті, стрепенувся, підкурив нову цигарку і направився до джерела звуку. Обійшовши камбуз, він розрізнив у темряві згорблений силует у мішкуватому одязі, що недбало видихав цілі клуби — пари? диму? — і потягував явно алкогольний напій. Підійшовши ще на крок, Санджі зупинився, струсив попіл з цигарки і недружелюбно поцікавився:
— Хто ти і що забув на нашому кораблі?
Що, в принципі, було цілком резонно спитати, враховуючи, що за словами незрівнянної Намі-сан, до найближчого острова їм мало плисти ще як мінімум дня чотири.
Людина ж, на цей раз таки здригнувшись, неспішно повернула голову і подивилася на Санджі.
— О, — кухар подумки проклявся, оскільки сиділою виявилася представниця прекрасної статі, а не хлопець, як він спочатку припустив. Йому навіть не дали підказки довгі волосся, убрані в недбалий пучок, настільки безформними здавалися складки одягу.
— Прошу пробачити мою грубість, прекрасна меллорін!
Санджі не був би собою, якби не поспішив загладити виниклу незручність. Погляд дівчини, до цього кілька розгублено оббігавши довгов’язу фігуру кока, слабо блиснув за скельцями сповзаючих окулярів і трохи потеплів.
— Скоріше вже ви мене пробачте за занепокоєння.
Тихий голос прозвучав з хрипотою, буцімто ним замало користувалися. Санджі зробив ще крок вперед. І утримався від викрику, нарешті розглянувши риси обличчя. В принципі, воно було б симпатичним, якби не глибокі важкі тіні під очима. Що гірше, вони явно були не штучного походження. Блондин здригнувся, подумавши про те, скільки ж потрібно нормально не спати, щоб отримати таке. В сенсі, дівчата прекрасні в будь-якому вигляді, поспішно обірвав він сам себе, проте він віддає перевагу бачити їх здоровими і щасливо усміхненими.
— Що ви, меллорін, яке занепокоєння! Для мене щастя бачити ще одну чарівну квітку на борту!
Викликана цими словами втіха дівчини полягала в трохи різкішому видиху і тремтячому куточку губ. Після цього вона перевела погляд назад до моря і знову затягнулася з металевого механізму в руці. Санджі не зустрічав подібні пристрої для куріння, але виглядало цікаво.
— Дивно, що ми один одного розуміємо, — не зовсім зрозуміло до чого звернулася дівчина. Санджі порахував, що ця фраза відноситься до інциденту і взаємним вибаченням, але вона продовжила, — так дивно чути подвійний сенс. Наче то японський, але сприймається на рідному.
Що таке японський?..
Дівчина ж, пригубивши в черговий раз рідину з пляшки, спитала:
— А вам хіба не чується дивно наша розмова, Санджі-сан?
Думка про те, що меллорін дійсно якось не так будує фрази, виявилася геть змитою тим, що вона знає його ім'я. Звідки?..
— Меллорін знає моє ім'я! Моє серце переповнене радістю! — щасливо видихнув він. — Що я можу зробити для остільки милої особи?
Дівчина кинула на нього ще один теплий погляд, незважаючи на явну втому і, помовчавши, нарешті відповіла:
— Ви все-таки дивовижний, Санджі-сан. Ніколи не змінюйтесь.
Очі кока перетворилися на сердечка, від чого меллорін ще раз видала свій трохи веселіший видих.
— Втім, складете мені компанію на найближчі, — вона подивилася на наполовину спустошену пляшку, трохи струсивши її, — десять хвилин?
Санджі хотів було вже запевнити її, що готовий бути її компанією навіки, але знову не встиг.
— О господи, це прозвучало якось зловісно. Чесне слово, не мала нічого подібного на увазі. Уж хто-хто, а я точно не представляю загрози. Ні вам, ні команді, — дівчина зачастила. — В сенсі, і по закінченні цих десяти хвилин нічого жахливого не станеться. Ну, в плані, для ваших накама. Ой.
Вона зі стогоном уткнулася лобом в коліно зігнутої і майже прислоненої до завитушки фальшборту ноги. Друга ж спочивала на дошках, підібрана під себе.
— Я тільки гірше роблю, намагаючись пояснити. Вибачте. Я одна, нічого дурного проти команди не замишляю, чесно. Пробачте, що вношу сум'яття.
Санджі зворушився подібним, доволі дитячим, оборотам. Меллорін дійсно виглядає незагрозливо і такі незграбні слова остаточно позбавили б його від підозр, існуй вони в принципі. Уж хто-хто, а він може постояти за себе. І за накама.
— Не вибачайтесь, меллорін! Я буду щасливий бути з вами скільки завгодно часу!
Він раптово помітив, що її руки підрагували, підносячи механізм до рота. І стурбовано спитав:
— О ні, вам, мабуть, холодно?! Я просто зобов'язаний принести вам плед і заварити зігріваючий чай!
Але дівчина трохи злякано глянула на нього і захитала головою.
— Ні-ні-ні, не треба, дякую. Я в порядку. Це… Хм. Тобто, не варто турбуватися, правда. Все добре, — вона стиснула побілілі пальці на горловині пляшки, зробила ковток і знову відставила її. — Я всього лише доп’ю сидр і припиню приносити вам неприємності. Не хвилюйтесь, Санджі-сан.
Санджі безперечно подобалось, що меллорін зве його по імені, так ще й поважно. Нехай і було цікаво, звідки же воно їй відомо. Але деякі деталі, які він помічав все більше з кожною секундою розмови, йому цілковито точно не подобались.
Наприклад, коли вона закидала пляшку, роблячи ковток, рукав в три чверті сповзав ще вище і оголював розсип білих шрамів на передпліччі. Тонких поперечних і круглих від опіків різного розміру. На потрісканих губах запеклося щось темне. Кок припускав, що це може бути і забарвлення напоєм, але хто знає. Обтріпана одежа була буцімто на пару розмірів більше потрібного. Нігті без манікюру, не дуже рівно підпиляні, пара зламаних. Розтягнуті сірі мітенки. Трохи рвані рухи. Круги під очима і смертельно втомлений погляд, втім, переважували все інше.
Але небезпеки від неї він все одно не відчував.
— Прекрасна меллорін, ви зовсім не заважаєте. Я, навпаки, радий, що саме мені випало бути на вахті сьогодні, а не якомусь там марімо. Скажіть, що я можу зробити, щоб побачити вашу неперевершену усмішку?
Останні слова викликали погляд, який Санджі так і не зміг розгадати. Але через мить дівчина подивилася на пристрій у своїй руці.
— Знаєте… Може, навіть є що. Ця штука в мене в руці називається вейп. Працює на електриці, заправляється сумішшю з гліцерину, пропіленгліколю та нікотину. Ну і ароматизаторами. Дивіться, при вдиху натискаєте на цю кнопку, — вона зробила затяжку, показавши руку ближче, — металева спіраль всередині, ось тут, нагрівається і випаровує суміш, яка з цього бачка просочує вату, пропущену через цю спіральку. Ось ця кришечка знімається, і зверху можна заправити цією рідиною.
Дівчина дістала з глибокої кишені джинсів високий флакончик і поставила його ближче до кока прямо на палубу.
— Думаю, вам сподобається. Попросіть Усоппа або Франкі зарядити акумулятор, а Чоппер, мабуть, зможе допомогти зі складовими. Зараз допалю, і вейп відтепер ваш.
Санджі мовчки слухав цей потік інформації. Вейп, нікотин, подарунок... І хто такі Франкі та Чоппер?! Але вголос сказав зовсім інше:
— Меллорін дарує мені подарунок! Це надто прекрасно, моє серце ось-ось вискочить із грудей! Але я не можу прийняти його, леді, я недостойний цього!
Але дівчина лише похитала головою:
— Будь ласка, Санджі-сан. Якщо не сподобається — викиньте. Але я буду рада, якщо він вам стане в пригоді. Будь ласка, візьміть його.
Санджі щиро не знав, що відповісти. Тихий голос, але наполегливість чути навіть так. І навіть якісь дивні нотки... благання?
— Але як же ви, меллорін? — спробував він востаннє. — Ви перейдете на цигарки? Але вони не зрівняються з цим ніжним ароматом!
— Не хвилюйтеся, Санджі-сан, правда. Все добре. Мені насправді буде приємно знати, що він у надійних руках.
Легка усмішка торкнулася обвітрених губ. І несподівано перетворилася на справжню, широку. Метаморфоза обличчя, освітленого якимось внутрішнім щастям, була настільки значною, що Санджі мимоволі підняв брови від здивування.
— А, знаєте, до мене тільки що дійшло, — продовжила усміхатися дівчина. — Це все-таки дивно. Я, здається, щаслива. От прямо зараз, у цю мить.
Вона перевела погляд у морську темряву і продовжила:
— Адже я абсолютно вільна. Тепер вільна, розумієте? Від усіх зобов'язань. Я більше нікому нічого не винна. Трійне заперечення, ха-ха, — зробила вона не дуже зрозумілу репліку, але все ще продовжувала говорити. — Віль-на. Я можу робити, що захочу. Нарешті. Це... дивно.
Вона знову подивилася на кока. Широка усмішка трохи скривилася в лукаву посмішку.
— А ще, знаєте, Санджі-сан…
Блондин все ще трохи зачаровано спостерігав за ожилим обличчям. Але був заінтригований.
— Раз я тепер повністю і безповоротно вільна… І можу робити, що захочу… — тут вона трохи зніяковіла. — А ви знаєте, що таке циганський поцілунок, не, Санджі-сан?
Санджі не мав жодного уявлення, що таке циганський поцілунок, але поняття «поцілунок» було йому добре знайоме. Проте він похитав головою.
Меллорін зробила глибоку затяжку вейпа і поманила його. Зараз, сповнена внутрішнім світлом і життям, вона виглядала чарівно. Санджі слухняно нахилився до неї.
Дівчина, грайливо блиснувши очима, торкнулася його обличчя холодними пальцями, від чого кок здригнувся, але не відсахнувся, і ледь торкнулася його губами своїх. Блондин здогадувався про її намір, але не очікував такого приємного пара, який він вдихнув, трохи розкривши рот. Свіжий, ягідний аромат, зовсім не схожий на цигаретний дим. І легкий присмак алкогольної смородини, мабуть, від сидру. Це було дивно, але приємно.
Не поглиблюючи поцілунок, дівчина закінчила видих і відступила. Холодні дотики пальців також зникли. Санджі здивовано видихнув залишки пари.
— Ось це і є циганський поцілунок, — з тихим смішком облокотилась дівчина на фальшборт. — З кальяном теж непогано.
— Це… смачно, — також усміхнувшись, відповів Санджі. — Вільна меллорін задоволена? Явно гарний настрій дівчини змінився на страх.
— О камі, вибачте! Я не хотіла… Вибачте, Санджі-сан, будь ласка, вибачте, я не хотіла вас образити! Я не подумала… Вибачте-вибачте-вибачте…
Вона мимоволі прикрила рот рукою. Кок, добряче наляканий такою зміною, поспішив її цілком щиро запевнити:
— Леді, будь ласка, все гаразд! Ви не зробили нічого поганого! Це було чудово, вам нема за що вибачатися, меллорін, будь ласка, все добре! Я щасливчик, що ви подарували мені свій поцілунок! Мені сподобалося, не вибачайтеся!
Вона уважно дивилася на нього і, нарешті, опустила руку, трохи розслабившись. Перевела погляд на сидр.
— І все ж вибачте. Останнє, чого б я хотіла, так це завдавати незручностей іншим людям.
Санджі посміхнувся:
— Ні найменшого. Повторюся, леді, я радий, що ви мені його показали.
Дівчина, зітхнувши, кивнула, приймаючи його слова.
— Дякую.
Повисла тиша, яку порушував лише плескіт хвиль. Скрип дерева та шелест вітрила. Було затишно.
Через кілька хвилин, після кількох затяжок і ковтків сидру, дівчина знову порушила мовчання.
— Знаєте… Так дивно. Розумію, що далі прозвучить… заплутано, але я все ж таки скажу це, добре?
— Звісно, меллорін. Не хвилюйтеся.
— Дякую, — ще раз подякувала вона. — Сподіваюся, що оскільки вітер виконав першу частину моєї прохання, то й другу він також виконає. І я дійсно тепер… Що я тепер не зобов'язана. Але опинившись тут, щось, мабуть, я все ж таки спробую зробити. Точніше, ну, гірше навряд чи буде, просто не повірять. Та й… Хм. Загалом, повторюся, це прозвучить повною нісенітницею, і ви не зобов'язані нічого робити з тим, що я скажу.
Дівчина уважно оцінила залишки сидру, зробила ковток і запитала:
— Луффі ж ваш капітан?
— Так, прекрасна меллорін, Монкі Д. Луффі, — кивнув він.
— Добре. А то було б незручно, — хмикнула вона. — У нього є названий брат, Портгас Д. Ейс, але, можливо, ви про це ще не чули. У будь-якому разі… Так сталося, що… Ох, важко пояснити. Загалом, він зараз, здається, капітан, або щось подібне, однієї з дивізій Білоуса, одного з Йонко.
Санджі здивовано свиснув.
— Так ось, у нього в підпорядкуванні є людина… Маршалл Д. Тіч. Проблема в тому, що так сталося, що я знаю наміри цієї людини, і вони, ну, не дуже… хороші. Він прагне сили і шукає один конкретний Диявольський Плід. Не мені вам розповідати, наскільки вони бувають… могутніми. Шукає, наскільки я знаю, він давно, і з цією метою й прийшов до Білоуса. Ямі-ямі но Мі, плід темряви. І заради цього плоду він готовий красти, брехати довгі роки і вбивати. Вбивати навіть накам. Я знаю, що все це звучить… занадто. Але, все ж таки, я повинна розповісти, перш ніж… Ну, гхм.
Протягом монологу Санджі ставав все похмурішим. Не те, щоб він не вірив милій і знову сумній меллорін, але йому не подобалося, куди йде розмова. І він передчував, що продовження сподобається ще менше.
— Ем, загалом, ця людина і так досить сильна, а отримавши силу такого могутнього плоду, стане в рази сильнішим за Ейса. Вб’є накам заради цього плоду і втече. Ейсу ж, як капітану, не залишиться нічого іншого, як вирушити вистежувати Тіча. І коли вони зустрінуться… Загалом, Ейс програє, і Тіч здасть його Морському Дозору. І я знаю, що саме ця частина точно здається вам нелогічною, Санджі-сан, але, будь ласка, дослухайте. Далі вже вам вирішувати, що з цим робити і чи робити що-небудь взагалі. Розумієте, Луффі дуже любить брата, хоч і названого. А Ейса відправлять в Імпел Даун, у нього висока винагорода. А потім… Потім вони вирішать його стратити. Як сина Гол Д. Роджера.
З рота Санджі випала цигарка. Те, що розповідала ця меллорін... Неможливо. В це неможливо повірити, нехай камі простить його сумніви в словах леді. А вона продовжувала.
— Я знаю, це звучить... абсурдно. Але я мушу. Кхм. Загалом, Луффі, звісно ж, піде рятувати Ейса. І навіть встигне втягнути його з ешафоту в Марінфорді, але... Там будуть адмірали Дозору. Там будуть дивізії Білоуса. Там будуть й інші пірати. Страта сина Золотого Роджера... Це буде бійня. І коли Луффі з Ейсом будуть вибиратися, адмірал з плодом лави... він потрапить в Ейса. На смерть. І Луффі не зможе його врятувати, при цьому сам ледь не загине. Мені шкода, дуже. Він виживе, але... Ця битва при Марінфорді, це буде кінець епохи, хоч і початок нової. Занадто багато крові. Занадто багато загиблих. Я мусила про це розповісти, пробачте мене за це, Санджі-сан.
Дівчина весь цей час уникала дивитися на кока, лише зрідка роблячи затяжки вейпом. Блондин не знав, що на це все сказати. Це було безумство.
— Леді... Хто ви?..
Це явно не те питання, яке була готова почути дівчина, і вона подивилася на напруженого Санджі. Перевела погляд на вейп, потім на останній ковток смородинового сидру. Зітхнула.
— Я... Пробачте, Санджі-сан. Говорила, що не доставлятиму проблем, і ось, будь ласка, роблю зовсім протилежне. Вибачте ще раз. Я справді не хотіла, — невесело посміялася вона. Здавалося, що тіні під очима стали ще глибшими. — Зате тепер ви в курсі. Далі ж... чи зможете і чи схочете – інше питання. Але я зробила все, що могла, і навіть більше.
Дівчина потягнулася рукою, схопилася за фальшборт і встала, важко опираючись на нього. Санджі був настільки приголомшений, що навіть забув запропонувати руку, за що, напевно, потім себе лаятиме. Він мовчки перетравлював почуте, підпалюючи ще одну цигарку.
Меллорін трохи похитнулася, але встояла на ногах. Підійшла до щогли. Мовчання знову охопило палубу.
Гнітюча атмосфера розсіювалася. Обидва дивилися в море, в темну даль.
Поступово, посмішка знову з'явилася на обличчі дівчини. Санджі також потроху відходив від розповіді. Зробивши останні, трохи жадібні затяжки, вона поставила вейп і флакон з курильною сумішшю біля щогли.
— Загалом, вони тепер ваші, — посміхнулася вона ширше. Санджі кивнув, подякувавши, хоча все ще сумнівався щодо подарунка, але той поцілунок довів, що дим з цієї штуки може бути смачним. Дівчина похитала пляшкою з останком сидру.
— Останнє прохання, Санджі-сан.
— Все, що в моїх силах, меллорін, — незважаючи ні на що, ввічливість залишалася в його крові.
— Знаєте, незважаючи на все це... Я і справді щаслива. Я зараз доп’ю цей ковток... І... Не могли б ви відвернутися? Даю слово, що не завдам вам, вашій команді і кораблю шкоди.
— Як накаже прекрасна леді! — Санджі знову не міг позбутися відчуття, що йому подобається все це менше з кожною секундою, але відвернутися було цілком в його силах. І тим більше йому не варто сумніватися в цих словах меллорін.
Пауза. Скляна, вже порожня, пляшка тихо стукнулася об палубу.
— Дякую вам, Санджі-сан. Ви дійсно прекрасна людина. І ваші накама дуже цінують вас. І... пробачте.
Титанічними зусиллями Санджі утримався від того, щоб обернутися.
Але коли мовчання затягнулося, а далі пролунав шум біля борту Меррі, він не витримав.
На палубі нікого не було. Пляшка акуратно стояла біля вейпа і флакона.
Блондин кинувся до борту. І з жахом помітив, як на хвилях гойдається яскраво-жовтий жилет.